Jeg er Bill Goldman som har skrevet dette og historien.
Dette er skummelt for meg for jeg har ikke sett dette her før.
Jeg husker at jeg likte det godt da og jeg håper jeg gjør det fremdeles.
Historien hadde fantes lenge før den endelig ble filmatisert...
og jeg trodde aldri det ville bli noen film.
Jeg tok feil.
Dere klipper bort alt dette og får meg til å virke intelligent, ikke sant?
Var ikke det avtalen?
Det er morsomt. Denne scenen...
Det var en fantastisk regissør som heter Norman Jewison...
som ville gjøre Prinsessebruden, men vi hadde ikke penger.
Denne sekvensen skulle skje under Depresjonen i en snøstorm...
og en flyktningfamilie bar sitt syke barn opp trappen til en leiegård.
Det var slik Norman skulle sette opp historien.
Det er samme opptak, samme greia. Det var slik vi ville ha det.
Hvis det gir noen mening.
Jeg trenger ikke si så mye. Jeg liker virkelig dette.
Vi var heldige med Peter Falk.
Jeg tror egentlig vi tenkte...
Det var en vi ikke kunne få...
men Jimmy Stewart kunne ha vært noen.
Falk har denne herlige egenskapen på grunn av Columbo.
Du bryr deg om han med en gang han kommer inn.
Du skjønner at...
han er litt farlig, men han er også en...
du bryr deg om.
De var to utrolig flotte, unge mennesker...
som var fantastiske her.
Cary var ekstremt kjekk...
og kan være morsom, som dere vil se.
Hun er fra California og hadde spilt i en såpe...
som heter Santa Barbara...
men hun hadde et godt øre.
Hun fikk til aksenten, alt. Det var fantastisk.
Jeg mente Robin Wright ville bli verdensstjerne...
men det ville hun ikke.
Hun hadde hovedrollen i en storfilm, Robin Hood med Kevin Costner...
og hun ble gravid.
Jeg husker jeg tenkte at Barbra Streisand...
ikke blir gravid på et slikt tidspunkt.
Robin var med i Forrest Gump...
og jeg mener hun var grunnen til at Forrest Gump ble en suksess.
Det er jeg alene om, men jeg syns hun var så vinnende...
at du ville at stakkars Tom Hanks skulle få henne.
Hun er fremdeles en flott skuespiller...
men hvis du vil være filmstjerne, må du ønske det veldig hardt.
Jeg skrev en setning om stjerner en gang.
Jeg skrev: "Stjerner har ingen venner.
De har kolleger og tjenere.
Men de får det beste bordet på Spago." Og jeg tror fremdeles det er sant.
Er dette en kyssebok?
Jeg har alltid likt den replikken: "Er dette en kyssebok?"
Den er en favoritt.
Den fantastiske filmfotografen Gordon Willis...
som lagde Gudfaren-filmene og Annie Hall...
Jeg intervjuet ham en gang og han sa...
at hans beste egenskap ikke var Iys, spesielt.
Hans beste egenskap var å huske...
da han begynte å lage en film...
hva han ville at resultatet skulle bli.
For når du starter og er midt i produksjonen av en film...
Folk trenger egentlig ikke å få vite dette... det er et fryktelig rot.
Det er hundrevis av mennesker.
Du er under stort press fra studioet.
Skuespilleren vil ikke komme ut av vogna. Det er tragisk.
Enkelte ting fungerer bedre enn du trodde.
Du begynner å si: "Jeg liker den fyren. La oss bruke ham igjen."
Plutselig, istedenfor å lage en film...
som skal i retning nord, drar du nordøst.
Og Gordon Willis' gode egenskap...
var å huske at: "Vi skulle gå mot nord og dette er ikke nord."
Det høres kanskje dumt og unyttig ut...
men det er veldig vanskelig å lage en høykvalitetsfilm.
Hver gang du lager en, er det et mirakel...
for alle omstendigheter jobber mot deg.
Sauene som går over broen der...
vi lurte på hvordan vi skulle få dem til å gjøre det...
og så gikk de bare over broen uten at noen ba dem om det.
Derfor husker jeg at Rob lo og sa: ...
"Derfor finnes uttrykket 'Du følger bjellesauen."'
For de gjør det.
Mitt folk...
om en måned feirer landet vårt sitt 500-årsjubileum.
Den dagen skal jeg gifte meg med en kvinne...
som har vært en vanlig borger som dere.
Men dere vil nok ikke se henne som så vanlig nå.
Vil dere treffe henne?
For filmforfatterne...
var det vanskelig å si: "you may not find her common now"...
for det ene ordet endte på N og neste ord begynte på N...
og da ble det "commonow," så det var kinkig.
Jeg burde ha skrevet en annen replikk.
Hun er veldig bra her, ikke sant?
Vi var veldig heldige med denne trioen.
Wally Shawn kom på prøvelesing i New York.
Vi var fire eller fem stykker som satt i et rom.
Det var Robin, Andy Scheinman, produsenten, og jeg var der.
Han åpnet døra og kikket inn og så alle menneskene...
og han sa: "Oisann."
Så lukket han døren. Han var vekk.
Så fikk vi tak i ham og han kom inn og prøveleste.
Han har noe med stemmen som bare er fantastisk.
André var den mest populære figuren jeg har hatt med å gjøre i en film på 35 år.
Folk bare likte ham.
Delvis fordi han var så hyggelig og stor.
Det var vanskelig å finne en kjempe til å spille rollen.
Jeg ville ha André, for jeg pleide å gå på brytekamper...
i de årene jeg trodde filmen ikke ville bli noe av, for å se André.
Han drev alltid med bryting, og vi fikk ham ikke til å lese...
så vi fikk inn store menn.
Fezzik, ser du noe grunn?
I så fall dør vi om en stund.
Slutt å rime!
Vil noen ha en peanøtt?
Jeg liker det. Det er ikke meg. Jeg bare liker "peanøtt" -replikken.
Det var den rareste rollebesetningen jeg har vært med på...
for vi hadde...
fotballproffer på to meter som veide over 120 kilo...
og de var for små...
og så hadde vi kjemper...
og vi hadde en kjempe som var for tynn.
Han var en tynn kjempe, og ville ikke fungere for oss.
Vi tenkte vi kunne gi ham et digert kostyme for å få ham til å virke stor...
men fant ut at vi ikke kunne ha en kjempe som var for tynn for rollen...
og så, heldigvis, fant vi André.
Boka ble skrevet i -73...
og i -74, bestemte Twentieth Century Fox seg for å lage filmen...
men vi var ikke sikre på om det var en film, så vi inngikk en merkelig avtale...
hvor de kjøpte boka og jeg eide manuset.
De kunne kjøpe manuset hvis de bestemte seg for å lage filmen.
Det som skjedde var at de sendte meg til London...
der en flott herre ved navn Richard Lester...
en amerikaner fra Philadelphia som hadde laget Beatles' filmer...
bodde.
Jeg dro dit og lagde et utkast...
Jeg lagde et utkast for meg selv så lagde jeg et til dem med Lester...
og studioet likte det.
Vi skulle gi ut filmen i 1975, men studioets sjef fikk sparken.
Da det skjedde, og den nye studiosjefen ble ansatt...
var han fast bestemt på at alt det gamle studioet hadde lagd...
eller gitt "grønt lys" på, som det heter, aldri skulle lages...
for hvis disse filmene ble produsert og ble vellykkede...
ville folk skule på ham og vite at det ikke var hans film.
De hylende ålene, forresten, er på grunn av budsjettet.
Vi ville hatt mye mer, men vi hadde veldig lite penger til å lage filmen...
så spesialeffektene er ikke hva de ville ha vært under andre omstendigheter.
Filmen ble nesten laget to eller tre, fire ganger...
og folk fikk sparken.
Jeg gjorde noe jeg er veldig stolt av. Jeg kjøpte tilbake boka så jeg eide alt.
Og...
Jeg liker denne scenen.
Etter at Butch Cassidy kom i 1970, -69 tror jeg...
bestemte jeg meg for å skrive prosa, noe jeg aldri hadde gjort før...
så jeg skrev en bok om et Broadway- stykke som heter The Season.
Jeg så alt som gikk på Broadway det året...
og Carl Reiner, Robs far...
hadde en morsom komedie som het Something Different, som jeg skrev om.
Carl og jeg ble gode venner...
og etter Prinsessebruden, sendte jeg ham den og han ga den til Rob...
som var yngre da, og sa: "Denne vil du kanskje like."
Etter Robs første filmer...
Spinal Tap og han var akkurat ferdig med Drømmeopplegget...
så han etter noe annet.
Han og Andy Scheinman husket denne og ville lage den.
Norman Lear ga oss 16 millioner dollar...
noe som ikke var mye penger for en film med spesialeffekter...
men vi fikk det til.
Norman Lear ga Rob så mye penger, og det var det.
Det er litt rart for mange av spesialeffektene er det de er.
Hadde det vært en Spielberg-film, hadde du hatt klippen og det ene med det andre.
Det hadde vi ikke.
Vi måtte bare få det til og det er greit her, syns jeg...
for det handler ikke om å bestige klippen.
Det handler om det som skjer og videre.
Nei. Det er eksakt hva det koster.
Hadde han gitt oss 10, hadde vi gjort det for 10.
Jeg vet ikke hva dere ville ha gjort.
Jeg vet ikke hvordan dere får det til. Jeg er ikke involvert i budsjettet.
På et punkt er de...
Når Westley har problemer i maskinen, er det en hel sekvens...
der de drar ned gjennom Dødens Zoo...
og har alle mulige slags kamper.
I det opprinnelige utkastet...
var alt det med...
men vi hadde ingen penger, så de bare fant ham plutselig.
Dette er ikke...
Dette er ikke akkurat verdens mest spektakulære spesialeffekt.
Men vi hadde ikke pengene. Dette er hva vi hadde.
Jeg vet ikke hvem det er som klatrer.
Nei. Jeg vet ikke om de klatrer i det hele tatt.
Jeg aner ikke hvordan de gjorde det, kanskje tauet blir heist opp.
Jeg vet det ikke kan... Du kan ikke sette skuespillerne i fare på et slikt stunt...
for hvis det går dårlig, stopper hele filmen.
Så jeg antar at det ikke er Cary.
Det er kanskje ikke en klippe engang, slik film lages.
Jeg aner ikke.
Sverdkampen, som kommer nå...
var noe ganske spesielt for skuespillerne.
Rob hadde planlagt, tror jeg, å bruke masse stuntmenn.
Og Mandy Patinkin og Cary Elwes...
hver gang det var pause og de ikke var på settet...
ville de gå utenfor og fekte med en instruktør, kan jeg huske.
Så fektet de for oss.
De ble gode nok så det er bare ett filmtriks der.
Det er bare dem, med unntak av ett opptak.
Falt han ikke ned? Ufattelig!
Du bruker stadig det ordet.
Jeg tror ikke det betyr det du tror det betyr.
En av mine favorittreplikker.
Jeg var med på ansettelsen av Buttercup og noe av ansettelsen av kjempen.
Jeg var med på noe.
Nei. For det meste er det ikke...
Du sier det du vil si når skuespilleren er utenfor rekkevidde...
og så handler det egentlig om...
hvem du kan få, hvem som er tilgjengelig, hvem du har råd til...
hvem som er ledig da.
Vi visste ikke da hva slags timeplan vi hadde.
Kanskje vi gjorde det. Jeg vet ikke.
Nei. Jeg hørte ikke prøvelesingen før første prøvedag i London.
Jeg prøver å tenke. Stjerner forsvinner.
De har sine få år på toppen og så forsvinner de.
Du vil plutselig ikke ha personene du ville ha før...
fordi studioet bestemmer at: "Vi vil ikke betale så mye for ditt og datt.
De er døde nå."
For kvinner er Hollywood brutal for så fort de fyller 40, er det over.
Veldig sjelden at en kvinnelig stjerne overlever når hun passerer den alderen.
16 millioner dollar er nesten en lavbudsjettsfilm nå.
Da vi lagde den var det selvsagt mer penger enn det det er nå...
men det var likevel en billig film.
Det er mye ting i den.
Nei. Vi hadde ikke råd til stjerner.
Jeg vet ikke om vi hadde fått tak i...
hvis vi hadde fått Schwarzenegger, hadde vi fått ham til å spille Fezzik?
Jeg vet ikke.
Mandy er fantastisk her. Han viser de rette følelsene...
Det som skjer er...
Det er en fortelling i denne sverdkampen.
Så langt vet vi at Mandy vil slåss med venstre hånd.
Det som skjer i første del av sverdkampen...
er at Mandy slåss med venstre og er i ferd med å tape...
og da bytter han hender.
Og Westley er også venstrehendt.
Så, når Westley er i ferd med å tape, er visst ikke han venstrehendt heller.
Så det er en fortelling som skaper fremdriften.
Det ga meg mye selvtillit da jeg skrev dette.
Jeg leste meg opp på de ulike ordene, de ulike bevegelsene...
og tingene folk gjør når de fekter.
Det er ikke viktig om du ikke bryr deg men jeg syns det fungerte greit.
Det kommer en viktig replikk nå.
God dag. Jeg heter Inigo Montoya.
Du drepte faren min.
Forbered deg på å dø.
Mandy fortalte meg en gang at... Han er en god sanger.
Han har fantastisk stemme og holder konserter...
og på slutten når han gjør ekstranummer...
før teppet faller, sier han: "Greit. Jeg skal si det en gang."
Og med aksenten sier han: ...
"God dag. Jeg heter Inigo Montoya. Du drepte faren min. Forbered deg på å dø."
Han er helt fantastisk her.
Jeg tror dere ser at det stort sett er dem.
Det er vanskelig.
Jeg husker dem utenfor studio, utenfor lydscenen.
Jeg tror det var der Ildsumpen var.
...Så du bruker Bonettis forsvar?
Det er et Bonettis forsvar.
Og det er...
Det er også en Capo Ferro.
Du går til lydscenen og de er der...
de to som øver, øver, øver på disse tingene.
Det er ikke Mandy.
Det er også mye dialog i sverdkampen, som hjalp meg.
Fairbanks og Errol Flynn...
Jeg elsker dette. Vi hadde mer slikt da jeg var barn.
Jeg vet ikke om de var gode fektere da de...
De jobbet med dette. Det gjorde de virkelig.
De ble veldig gode og de holdt på med det i timevis.
Det er ganske utrolig. Det er dem, unntatt saltoene.
Se på det.
Det som skjedde, da Rob Reiner og Andy Scheinman endelig fant ham...
på hotell Ritz og hadde gjennomlesing var han umulig å forstå.
Men han er så fysisk egnet til rollen at de tok sjansen.
Jeg tror Rob lagde en tape med alle replikkene til André.
Vi begynte ikke filmingen før seks måneder etter at André var ansatt.
Han hadde brytekamper over hele verden.
Rob lagde en tape og André Iærte seg replikkene utenat.
Du får ikke André mer tydelig enn dette.
André var så stor... Han var 2,3 meter høy, 227 kg.
Han ante ikke hvor stor han var.
Alt han visste var...
Han hadde et hus i North Carolina ved Duke University, som han hadde bygd...
med god takhøyde og brede døråpninger...
så han ikke skulle støte borti noe hele tiden.
Han fortalte at han en gang hadde lungebetennelse eller influensa...
og lå på sykehuset ved Duke University.
Han gikk ned 45 kg på tre uker.
Men han var så enorm.
Han viste meg et bilde av seg selv da han var 17...
og han var veldig kjekk og omtrent to meter høy.
Stor kar, men ingen kjempe. Så ble han en kjempe.
Han doblet størrelsen fra han var 17 til han ble 25.
Men det største på ham var hendene.
De var utrolig massive.
Jeg skal fortelle historien om da Mandy slo ham...
når vi kommer til den scenen.
Det er en scene på slutten...
der Robin hopper ut av et vindu og i armene hans...
måten de gjorde det på var, hun var bokstavelig talt en halv meter over André.
Hun falt, og Robin var veldig lett, og Andrés...
Knærne hans sviktet...
han falt nesten på bakken, og han ble likblek...
for han hadde dårlig rygg.
Han døde da han var 46.
Men han visste at han kom til å dø.
Han sa til Billy Crystal: "Vi store og små lever ikke lenge."
Han visste han kom til å dø og at han kom til å dø ung...
og han klagde aldri over det.
Jeg eide den og det var interesse for den, og jeg ga den kun til noen få utvalgte.
Norman Jewison som jeg hadde kjent lenge, hadde tro.
Agenten min ringte meg angående Rob Reiner...
og jeg hadde ikke sett Spinal Tap.
Drømmeopplegget skulle testes.
Agenten min sa: "Ikke gjør det," og jeg sa jeg skulle treffe ham.
Men først måtte jeg se Spinal Tap.
Jeg så den. Jeg fikk den vist i et rom i sentrum.
Den var så morsom at jeg brølte av latter.
Jeg tenkte: "Ja. Det er han."
Det var en stor avgjørelse for min del.
De er en rar miks. Rob kan være veldig morsom.
Rob var komisk og har gjort mange komedier...
men han er veldig god til å være realistisk.
Spinal Tap har en dobbel virkelighet, har den ikke?
Fantastisk sted, ikke sant?
Det ble filmet... rundt Sheffield, England, tror jeg.
En av grunnene til at jeg greide å skrive denne sekvensen...
Jeg sa at selvtillit er alt?
Jeg visste at begge glass var forgiftet.
Det ga meg mye selvtillit å kunne tukle med det.
Jeg ser ham fremdeles åpne døra...
si: "Oisann" og lukker den igjen.
Han var så ulik det vi trodde men han er så smart.
Han er en dyktig forfatter, dyktig skuespiller.
Faren hans var den store redaktøren i New Yorker, William Shawn...
i mange tiår.
De tre sammen, jeg syns det er herlig.
Han er veldig skarp. Det ser man.
Jeg må se dette. Beklager.
Du er virkelig skarp.
- Bare vent. Hvor var jeg? - Australia.
Ja, Australia. Du innså...
at jeg visste giftens kilde...
så jeg velger ikke vinen min.
- Du prøver å vinne tid. - Det tror du, hva?
Du slo kjempen, så du er sterk.
Derfor la du giften i begeret ditt og stolte på din styrke. Så jeg kan ikke velge...
Jeg jobbet så hardt med dette for at det skulle gi mening.
Det ble "Jeg kan ikke velge denne vinen. Kan ikke velge denne vinen."
Du vet at mennesket er dødelig, så du stilte giften langt fra deg...
Derfor kan jeg ikke ta vinen min.
Beklager. Det er så halvhjertet.
To av de største personlighetene i min tid, George Roy Hill og Elia Kazan...
begge fantastiske regissører, sa begge det samme til meg...
nemlig at jobben din er gjort første dag med øving.
Med det mente de at hvis du har laget manuset skikkelig...
og besatt rollene riktig, og har funnet riktig stab...
har du sjanse til å lage noe av kvalitet.
Hvis du har gjort noe feil der, er det kjørt.
Med andre ord, når jeg ser disse barna og skuespillerne nå...
som jeg ikke har sett på 15 år, jeg vil ikke gjøre om på noen.
De er flotte alle sammen.
Hvis vi hadde gjort noe...
Jeg sier ikke at de er de eneste som kunne ha hatt disse rollene.
Jeg sier at jeg syns de er egnet, og samtidig talentfulle...
og hvis vi gjorde en feil i rollebesetningen...
Jeg syns for eksempel, at noe av det André gjorde for oss...
er at han er så enorm og har et så uvanlig utseende...
at det er noe eventyraktig over ham.
Jeg tror ikke noen har sett noen som er så stor som kjempen André...
og det gir en eventyrfølelse vi var heldige med.
Wally Shawn er... De er en herlig trio.
Og de to barna... jeg vet ikke.
Og med Billy Crystal...
som viser seg i horisonten, er det en fin gjeng.
"Fin" er kveldens ord. Det er en fantastisk gjeng.
Norman var hovedsakelig der på 80-tallet.
På 70-tallet, jeg vet ikke om Dick Lester og jeg...
noen gang fikk snakket om hvem som skulle spille i den.
Det ville antakelig blitt noen av dem Lester brukte i De tre musketerer.
Jeg vet ikke. Mye avhenger...
Avgjørelsen om rollen her... Rob er veldig god på dette.
I Misery, for eksempel, til rollen som Kathy Bates, som vant Oscar...
var Rob hellig overbevist om at den burde spilles av en ukjent...
fordi hun er ukjent i filmen.
Misery handler om en berømt forfatter...
som blir reddet fra en snøstorm av en sykepleier.
Hun redder livet hans og det viser seg at hun er gal.
Til slutt skjer det forferdelige ting.
Det som var interessant ved Misery...
Det som var interessant ved Misery var rollebesetningen...
fordi jeg skrev det for Kathy Bates.
Jeg sa til Rob: "Jeg skriver dette for Kathy Bates, som er berømt Broadway-skuespiller."
Han sa: "Hun er flott. Vi bruker henne."
Det var slik hun fikk rollen. Super Kathy Bates-historie.
Kathy hadde aldri spilt hovedrollen, tror jeg, i en film.
Rob fikk henne inn...
og sa: "Rollen er din."
Hun sa: "Jeg fikk rollen?" Han sa: "Det stemmer."
Hun sa: "Annie-rollen, jeg fikk den rollen."
Rob sa: "Du fikk den rollen."
Hun sa: "Annie, hovedrollen i Misery." Rob sa: "Det stemmer. Du er Annie."
Hun sa: "Er det bestemt?"
Rob sa: "Det er bestemt."
Så nølte hun litt før hun sa: "Kan jeg fortelle det til mamma?"
Jeg elsker det. Rob forteller det. Det er en herlig sann historie.
Det fine med det var at Castle Rock er et lite studio.
Hvis vi hadde vært et stort studio... Rollen som Annie er en super rolle.
Kathy Bates vant Oscar for den. Jeg mener ikke det på en arrogant måte.
Det er hovedrollen i en film med to roller. Hun får gjøre masse syke greier.
Et stort studio ville ha sagt... Jeg tror vi kunne ha hatt hvem som helst.
Et stort studio ville ha sagt: "Skuespillere"...
Jeg vet ikke... Glenn Close, Meryl Streep.
Jeg vet ikke om vi kunne ha fått dem. Vi spurte dem aldri.
Grunnen til det var... For eksempel er det en scene der...
Jimmy Caan, hovedrollen, er forfatter, og hun vil at han skal brenne boka si...
som er det siste han har lyst til å gjøre.
Han er invalid og sengeliggende og sier: "Jeg vil ikke gjøre det."
Hun sier: "Greit. Jeg elsker deg.
Jeg ville aldri be deg gjøre noe du ikke ville.
Glem at jeg spurte. Det er greit."
Mens hun sier dette heller hun lightergass på senga.
Siden dere ikke visste hvem Kathy Bates var...
Håpte vi at det skapte en tanke i publikums hode...
at hun kanskje satte fyr på ham.
Samtidig som vi visste at om det hadde vært en annen skuespillerinne...
Jeg sa: "Meryl Streep setter ikke fyr på noen. Hun gjør ikke det."
Det andre med Jimmy Caan.
Vi fikk ingen til å spille den rollen...
for mannlige stjerner vil ikke spille under andres nåde...
spesielt ikke en kvinnes nåde.
Vi fikk ingen til å spille rollen. Jeg har en liste et sted.
Vi gikk gjennom alle mulige mannlige stjerner, og ingen ville ha rollen.
Slik jeg ser det er det flotte at hvis dette hadde vært en studiofilm...
ville studioet ha sagt...
"Manus må være dårlig hvis ikke hadde vi fått noen."
Rob sa: "Nei. Manus er helt ok."
Han skjønte at stjerner ikke ville gjøre det.
Og...
De som ikke ville gjøre det er bare utrolige.
Men det er en rar ting.
Produksjonen av en film, rollebesetningen er så...
Det er ingen grunn til at dere trenger å vite dette...
for når du ser en film, ser du menneskene som er med i den.
Du tenker ikke: "Det hadde ikke trengt å være ham. Det kunne ha vært en annen."
Eller 20 andre menn eller kvinner.
Når du rollebesetter vet du ikke...
Hvis dette hadde vært et stort studio, ville de nok ha krevd en stjerne...
for å prøve å få igjen pengene sine, noe som er galskap...
for de vet jo ikke om de får tilbake pengene.
Så jeg ser på Robin og Cary.
De har riktig alder. De er unge.
Jeg tror han var 23 eller 24, og hun var 20.
Eller hva de nå var.
De er flotte, og du slipper å håndtere en stjerne.
Men jeg tror at, i dette tilfellet fant vi riktige skuespillere.
Det er et vakkert, ungt par.
Dette settet var magisk.
Det var hele lydscenen på Shepperton Studios, tror jeg.
Det var flott. Vi likte å være her.
Det var mange steder du kunne sitte på røtter og ting.
Det var et stort sett. Dette er vårt store, dyre nummer, folkens.
Og det er bare fantastisk.
Det var et flott sett. Jeg elsket det.
Jeg ødelegger ting.
Jeg er ikke mye på settet. Jeg vil ikke være mye på settet.
Snart kommer en scene der de går...
så kommer en flamme og kjolen hennes tar fyr.
Jeg skrev det i boka...
og i alle versjonene av manus.
Jeg fant det på.
De filmer opptaket...
og det er stort, med mange skuespillere.
Så fort kjolen hennes tok fyr...
skrek jeg: "Kjolen hennes brenner."
Ødela hele opptaket.
De måtte kutte det.
Jeg tror Rob snudde seg mot meg og sa: "Bill, det er meningen at den skal brenne."
Det var utrolig teit av meg.
Når jeg tenker på det nå...
Jeg sto der, ved siden av kameraet og ropte: "Kjolen hennes brenner."
Noe som er grunnen til at jeg stort sett holder meg unna når de filmer.
Jeg bare ser på dette nå.
Jeg tror alle disse rankene...
Jeg tror de ble festet med tape.
Med denne flotte, store...
Dette er ikke et stort sett for Spielberg-Lucas...
men det var det for oss.
De kunne bevege seg rundt der.
Det er flott.
Det sa han i tre år. "God natt, Westley.
Jeg dreper deg nok i morgen."
Det var en god tid for meg. Jeg lærte å fekte, å slåss...
alt noen gadd å lære meg.
Roberts og jeg ble venner.
- Så skjedde det. - Hva?
Fortsett.
Roberts hadde blitt så rik at han ville pensjonere seg...
så han tok meg med på hytta si og fortalte meg hemmeligheten sin.
"Jeg er ikke den skumle piraten Roberts," sa han.
"Jeg heter Ryan. Jeg arvet skipet fra den forrige skumle piraten Roberts...
akkurat slik du skal arve det av meg.
Mannen jeg arvet det fra er heller ikke den ekte skumle piraten Roberts.
Han het Cumberbund.
Den virkelige Roberts har vært pensjonist i 15 år...
og lever som en konge i Patagonia." Takk.
Så forklarte han at navnet var viktig...
for å skape den nødvendige frykten.
Jeg tror ikke denne dialogen har endret seg i det hele tatt.
Det var alltid slik med de navnene for Roberts var litt merkelig.
Det er en slags virkelighet, for hvis du ikke visste hvem Svartskjegg var...
og alle sa: "Herregud. Det er Svartskjegg"...
ville du anta at det var det.
Så psykologisk sett, tenker jeg at det fungerer.
Manus ble skrevet for 28 år siden og filmen...
Manuset hadde eksistert i mange år før man begynte å filme.
Det endret seg stadig, men det var i utgangspunktet likt.
Når jeg snakker om Jewison-åpningen, fortvilelsen under Depresjonen.
Det er ganske nærme. Det er mitt manus, så...
Jeg ville ikke tukle for mye med det.
Dette var ikke morsomt for dem for det var...
Du fikk sand i ansiktet.
Det er ikke slik publikum ser det.
Når kjemperottene angriper om et øyeblikk...
og Westley slåss mot dem...
må du bestemme deg for hvor blodig scenen skal være.
Det vanskelige er at... du kan gjøre det på fem ulike måter.
Det gjorde ikke vi. Vi brukte bare det vi hadde, tror jeg.
Men det handler om hvordan... Du ønsker en bestemt tone.
Dette er ikke en splatterfilm. Dette er et eventyr.
Det vi prøvde var å lage noe for både barn og voksne.
Vi kunne ha hatt mye mer gørr osv.
Det er vanskelig.
Men det var en lang diskusjon om hvor blodig det skulle være.
Dette er slikt filmfolk stadig snakker om.
Må du filme det på nytt, er det problematisk fordi settet er borte.
Jeg var der på opptaket.
Vi kommer dit nå. Vi kommer til det blodige jeg snakket om.
Ja. Det er en fyr der inne.
En veldig liten fyr, vel å merke.
Og når du lager en film...
må du minne deg selv på... du må si at det ikke er teit.
Stort sår på Carys skulder, Jeg tror det synes snart.
Jeg må huske det. Har vi noe blod når kjemperotten dør?
Jeg husker ikke.
Det var diskusjonen.
Når du har med en hest i en film...
En god produsent sa til meg en gang: "Sønn."
Dette er mange år siden.
"Aldri lag en film med VDFB." Jeg sa: "Hva er VDFB?"
Han sa: "Vann, dyr, fly eller barn."
Dyr er et problem fordi når du...
Det var et opptak med de to Chris-ene som satt på hestene sine.
Hvis hesten beveger seg, er opptaket ødelagt.
Chris Guest visste selvsagt det.
Billy Crystal visste det. Jeg tror Carol Kane visste det.
Jeg tror han kjente Mandy Patinkin.
De vi måtte ha... Vi måtte finne disse to for de måtte være ukjente.
Og André.
Det er fin historiefortelling her.
Det er dette jeg mener.
Du har seks fingre på høyrehånden.
Noen leter etter deg.
Dette er Fortvilelsens dyp i filmen.
I boka er det Dødens Zoo. Igjen, budsjettmessige årsaker.
Vi hadde ikke penger til dyrene i dyrehagen...
så vi brukte ikke den.
Nok et fantastisk sett, syns jeg.
I Dødens Zoo...
Fezzik og Inigo prøver å finne...
I bunnen av Dødens Zoo, prøver de å finne Westley.
I hver etasje prøver noe å angripe dem. Den største slangen noen har sett...
Det er grusomt, etasje for etasje, og de redder hverandre.
Endelig kommer de til en trapp der det ikke er noe.
De går ned etasje for etasje og det er en utfordring overalt.
Det er ingenting og de skjønner at det er noe skummelt der, og det er det.
Det er en bitteliten dødelig edderkopp ved dørhåndtaket...
og Fezzik sparker opp døra for han har panikk.
Men vi kunne ikke gjøre det.
Det var alt.
Hva manus angår var det riktig å kutte der.
For det du er opptatt av...
Selv om Westley er død, er du opptatt av å fortsette.
Jeg tenker nå: "Er det god historiefortelling?"
Ja. Han er død så du kan bruke lang tid på å komme dit...
men det hadde vi ikke penger til.
Dette er en engelsk komiker som heter Mel Smith, som Rob kjente.
Kongen døde den natten.
Og førmorgengry, varButtercup og Humperdinckgift.
Så møtte hun undersåttene sine som dronning.
Min fars siste ord var...
Vent, bestefar.
Du leste feil. Hun må ha giftet seg med Westley.
Jeg liker øyeblikket da guttungen sier: "Du leste feil"...
I boka har de en større krangel.
I boka, og det var slik det var skrevet først...
blir gutten veldig sint på bestefaren, og bestefaren drar.
Han sier: "Gå. Jeg vil ikke høre mer av dette."
Senere kommer bestefaren tilbake.
Du kan ikke gjøre det i en film for det ødelegger spenningen.
Jeg er glad jeg ikke var med på ansettelsen av bø-eren.
Bø!
Dere vil snart få se damen som sier "bø".
Jeg antar at de bare lyttet til folk som kom for å si "bø" til oss.
Vi bør alle se slik ut når vi våkner, ikke sant?
Etter et mareritt.
Vi kommer til Robins... Min favorittreplikk lest av Robin...
er "Slik er det."
Jeg aner ikke hvorfor jeg liker den.
Slik er det.
Jeg elsker det.
Da jeg leide Vizzini...
for å drepe henne, var jeg listig.
Men det er bedre å kvele henne på bryllupsnatten.
Når Guilder får skylden, kommer folket til å kreve en krig.
Det kalles "eksposisjon"...
for dem som måtte ønske å vite hva det er.
Og du ønsker å komme gjennom det så fort som mulig.
Jeg er så glad det ble noe av for jeg trodde i så mange år...
at den aldri ville bli laget...
og jeg ser veldig subjektivt på den.
Jeg vet ikke hvem som kjøper den og ser på...
Barn gjør det, det vet jeg. Barn liker den.
Jeg tror foreldrene gjør det fordi de ser på den sammen med dem.
Det er hva jeg håper.
Tenåringsjenter og det der. Jeg vet ikke.
Jeg liker ikke det jeg skriver og jeg liker virkelig dette...
så den har en spesiell plass...
blant det jeg har gjort.
I boka er det en ting du kan sende inn...
for gjenforeningsscenen mellom Westley og Buttercup.
Jeg tror titusener av mennesker, opp gjennom årene...
Godt over 10000 mennesker har sendt den inn og bedt om det.
Det er veldig rart.
Forlaget trodde ikke at noen ville sende den inn.
Den var veldig populær og det gleder meg.
John Patrick Shanley, som vant Oscar for en god film som heter Forhekset av månen...
og som er en venn...
sa om maskinscenen, torturscenen...
han sa, mellom den og "Er det trygt?" -tingen i Maratonmannen...
han mente at om det var en torturscene som skulle skrives...
var jeg antakelig like syk som noen til å kunne skrive en.
Jeg vet ikke hvor noe av det kommer fra.
Jeg tenkte aldri at jeg skulle drepe Westley da jeg skrev dette.
Og...
Jeg skulle til kontoret en dag da han var i maskinen...
og jeg visste ikke hvordan jeg skulle få ham ut.
Jeg visste ikke hvordan jeg skulle redde ham.
Jeg gjorde det jeg alltid gjør når jeg kommer på jobben.
Jeg leste sportssidene og drakk kaffe.
Da forsto jeg at han kom til å dø.
Jeg husker at jeg skrev ordene: "Westley ligger død ved siden av maskinen."
Jeg stirret på dem. Jeg kunne ikke tro at jeg hadde gjort det.
Dette er noe som bare har skjedd en gang...
på over 45 år med historiefortelling.
Jeg brøt ut i gråt over det jeg hadde gjort...
og løp for å få noe vann i ansiktet.
Jeg ser fremdeles ansiktet mitt for meg.
Det var rødt og tårevått.
Jeg visste ikke hva jeg hadde gjort...
men jeg visste at jeg selv var veldig berørt av boka...
og jeg vet ikke hva det betyr, eller hvorfor.
Jeg ville egentlig aldri vite det.
Dette er en veldig viktig bok for meg...
av grunner jeg ikke kan forklare.
Dette er et øyeblikk for manusforfattere der det igjen handler om eksposisjon.
Du ønsker å komme gjennom det så fort du kan...
fordi ingenting annet enn å redde Westley betyr noe nå.
De eneste som kan redde Westley er Fezzik og Inigo...
og en overraskelse er på vei så du komme til dem så fort du kan.
Vi øvde på denne scenen første dagen på et hotell i London.
Og som jeg nevnte...
hadde André lært seg manus utenat.
Og de øvde.
De øvde og hadde kommet til denne scenen.
André satt, og Mandy sto og gikk omkring.
Og...
Mandy ga André replikken sin, og André leste sin.
Det var veldig omstendelig og sakte.
Mandy ville ha mer temp.
Han sa hele tiden: "Fortere, Fezzik, fortere."
De gjorde det igjen og igjen.
André sa samme replikk på samme saktmodige måte.
Så sa Mandy plutselig: "Fortere, Fezzik"...
og slo André i ansiktet.
Jeg tror det var første dagen de møttes.
Det var denne lyden i rommet.
Alle var i sjokk for jeg tror ikke André hadde blitt slått...
siden han var liten gutt.
Øynene hans ble store.
Jeg tror han må ha tenkt...
"Det er slik det gjøres utenfor ringen. La oss prøve det litt."
Han ble raskere og bedre.
Replikkene hans ble...
Et av høydepunktene for meg i denne filmen var...
å se Andrés ansikt da Mandy slo ham.
For ingen hadde den fjerneste anelse om...
Jeg vet ikke hvorfor Mandy tenkte at det ville være en god idé...
for André, selv om ryggen hans var dårlig da...
var fremdeles en av de sterkeste mennene på jorda.
Hvis han hadde blitt sint er det ikke godt å si hva han hadde gjort.
Men han var veldig glad.
Han ville aldri...
André ville aldri snakke om at bryting er juks.
På den tiden hadde de ikke innrømmet juridisk at det var juks.
Alt han sa... Men han kunne bryte 300 ganger i året.
Og alt han noensinne sa var...
At han aldri så hvem han brøt med.
Han ville aldri se dem før kampen.
Han sa alltid at om han trodde motstanderen kunne være dopet...
avsluttet han matchen umiddelbart, slo ham ned med en gang.
Publikum ville bue for det ble en fem sekunders match.
Men han tenkte...
I hans storhetstid kunne menn på opptil 136 kg hoppe fra ringtauene...
og han tok lett imot dem.
Men det handler om styrke og timing.
Og...
Jeg har en herlig André-historie.
Schwarzenegger... Jeg tror alle sterke typer kjenner hverandre.
Arnold Schwarzenegger filmer den første Conan i Mexico City...
og André fribryter.
Arnold Schwarzenegger drar for å se ham. Det er 25000 hylende fans.
Etter at han har nedlagt motstanderen...
vinker André til Schwarzenegger og inviterer ham inn i ringen.
Han sier: "Jeg kan spansk. De vil at du poserer.
Ta av skjorta. Posér."
Han lar Schwarzenegger være igjen i ringen...
og Schwarzenegger poserer som en idiot...
så går han tilbake til vennene sine.
Det var bare tull.
Det var ingen som ville at han skulle posere.
Det var bare en ting André gjorde.
Han...
André betalte alltid for måltider.
De spiste sammen flere ganger...
og André betalte alltid.
Schwarzenegger bestemte at han skulle betale.
Han gikk fra bordet.
Schwarzenegger er en stor mann.
Han gikk inn på kjøkkenet der hovmesteren var...
og begynte å betale for måltidet.
Jeg elsker denne historien.
Da Schwarzenegger fortalte meg denne historien...
Schwarzenegger er en stor gutt. Han er 1.85 høy og 113 kg.
Han fortalte meg historien om... Han snakket.
André kommer opp bak ham og løfter ham opp.
Han ble løftet opp som en leke og snurret rundt.
André løftet ham opp fra bakken...
og André: "Jeg betaler."
Han bar ham ut av kjøkkenet...
satte ham tilbake på plassen sin, og det var det.
En herlig historie.
Det var en pekepinn på hvor sterk André var.
Schwarzenegger sa: ...
"Han er veldig sterk."
Og hvis Schwarzenegger sier at noen er veldig sterk, tror jeg på det.
Patinkin er en stor mann.
Han er over 1.80, tror jeg.
Absurd.
Dette er et fint øyeblikk for det er så følelsesladet.
Han sier: "Vær så snill far, hjelp meg," også hjelper det ikke.
Så finner han tilfeldigvis håndtaket. Det er fint.
Rob lot ham finne håndtaket.
Flott, ikke sant?
Det var nok Rob sin idé at hodet hans skulle treffe det.
Så var det Dødens Zoo.
Jeg tror det var 25 sider med allslags handling.
Han er død.
Vent, bestefar.
Hva mente Fezzik med at han var død?
Dette er det store øyeblikket for meg i boka og filmen.
Jeg liker det Jeg tror det...
Fred Savage er så flink i denne scenen.
Han er så bra i den scenen...
fordi han strekker seg mot Peter Falk...
og sier: "Det går bra," eller hva replikken hans er...
og hånden hans beveger seg.
Han er så rørende.
Jeg vet ikke. Jeg syns bare det var fint...
og håper at publikum også syns det.
Kongens sønn ga meg sparken.
Takk for at du minnet meg om det.
Vi er stengt!
Mye av dette... Mirakel-Max med papiret...
Noe av dette er Billy.
Det var der i boka.
Det var en del av det.
Jeg tenkte at Mirakel-Max var...
jeg hadde Max med hele veien også.
Det var nok derfor...
Det var kanskje derfor jeg kunne la Westley dø.
Men det er...
Hvis filmen ble laget på nytt...
noe som ikke kommer til å skje, tror jeg, men hvis den ble det...
siden de nå kjenner rollene...
ville det være lett å finne noen til å spille Mirakel-Max.
Man kunne hatt Jim Carrey til å spille Mirakel-Max...
eller den som er komistjerne om 15 år.
For det er en super liten rolle. Det er en uke av livet ditt.
Du får gjøre masse morsomt og folk elsker deg.
Du kan ansette mange.
Eller du kan ansette tidens Tom Cruise...
som Cary Elwes.
Det ville koste masse penger.
Men jeg syns det fungerte her og det er bra.
Bra replikk kommer nå.
Det er Billys replikk som Carol sier.
Sjokoladen forbedrer smaken.
Det tar et kvarter før det virker.
Og man skal ikke svømme på...
- En time. - Ja, en time.
Ikke svømme.
Det er kjempemorsomt.
Jeg syns Cary er herlig når han er død. Måten han ramler rundt på.
Han er fysisk veldig bra her.
Når han går senere, eller prøver.
Når de fungerer, syns jeg filmer er magiske.
Det er som teater.
Når teater fungerer er det bedre enn noe annet.
Veldig ofte fungerer det ikke. Det er vanskelig.
Ingen planlegger å gjøre en flopp.
Ingen...
Det er vanskelig å vite.
Ingen har den fjerneste anelse om hva som vil fungere...
og derfor er det alltid flott når folk i etterkant sier: ...
"Du visste at den ville bli en stor hit fordi Adam Sandler er med."
Vent nå litt. Ingen så Little Nicky.
Hvorfor ikke? Jeg vet ikke.
Det er mange grunner til det.
Jeg aner ikke hvorfor ingen så den.
Hvorfor vil alle se Jim Carrey i The Grinch...
men ikke andre filmer...
Det er rart. Umulig å forutsi.
Det er et sjansespill. Det er sjansespill å lage film.
Det forteller ikke media deg.
Media later som at det finnes logikk, at det er ordentlig business.
Vi lager denne pølsa og selger nok av den, så er vi Nathan's.
Det fungerer ikke slik.
Min beste venn, død nå, Ed Neisser...
var aksjemegler i Chicago.
Jeg kan ingenting om aksjemarkedet.
Vi spiste middag, og jeg sa: "Hvorfor gikk markedet ned i dag?"
Han svarte: "Fordi det ikke gikk opp, Billy."
Jeg sa: "Ikke tull med meg." Han sa: "Jeg tuller ikke.
Det er sånn det er. Ingen vet hvorfor et marked oppfører seg sånn"...
Men han sa: "Vi bransjefolk kan ikke si det.
Så vi sier at det gikk opp på grunn av gode nyheter...
eller det var dårlige tider i Asia, jordskjelv i India, så markedet gikk ned."
Det er ingen logikk der. Det er ingen logikk i filmbransjen.
Det er ingen logikk til hva folk vil se eller hva de ikke vil se.
Det er alltid et sjansespill.
Det er en av dette århundrets største komikere, Peter Cook...
som spiller...
denne figuren med talefeil.
Med lespingen.
Ekteskapet.
Det er for ekteskapets skyld vi samles her i dag.
Han er så morsom.
En drøm i drømmen.
Den der kommer fra en rabbiner i Chicago.
Da jeg var en liten gutt, jeg tror det var i et bryllup...
og en rabbiner sa, "A dweam within a dweam."
Jeg fikk latterkrampe.
Det var ikke helt heldig.
Men det var der den kom fra...
for alle dere som er interesserte i Chicagos historie.
Jeg kommer ikke på navnet hans. En kjent rabbiner fra Chicago.
Si ifra hvis noen forsto det der.
Det var André som...
Det er vanskelig. Du er her.
Du går fra presten med talefeil...
til brennende folk og det der, og er det morsomt eller ikke?
Da vi kom ut, var studioet...
Vi skåret nest høyest av alle filmer det året den kom ut...
rett bak Tilbake til fremtiden.
Det var så fortvilende.
Vi fikk ekte forhåpninger da vi testet den på publikum...
som er noe man gjør.
De elsket den.
Det pleier å bety at det blir en hit.
Noen så den.
Jeg mener ikke at den var en flopp.
Vi var det de kaller "en dobbel"...
som betyr at vi klarte oss greit.
Vi ble ingen stor hit før vi kom på video.
Vi var ikke så viktige.
Vi hadde datoene våre.
Vi hadde alt det, så kommer traileren ut...
Boka var vellykket men ikke veldig vellykket.
Det var sånn at...
Traileren skulle vært her.
Ville vært interessant å sette den inn her om du kan.
De ante ikke hvordan de skulle selge den.
De visste ikke... Dere ser Mandy med sverdet...
De visste ikke om den var eventyr, komedie, eller om den var romantisk.
Den er en blanding av alt.
Som en regel får man trøbbel om man blander sjangere i film.
Det er galskap.
Vi har en død helt...
og en kjempe, og vi har en...
Det er en merkelig greie. Og jenta skal til å begå selvmord.
Hva er det?
Det var en historie... Jeg skrev Butch Cassidyand the Sundance Kid.
På første visning ble George Roy Hill, som regisserte den så godt...
fortvilet, fordi publikum lo så fælt.
Vi blandet sjangere der også.
Han fjerner bevisst masse latter fra filmen.
Her har vi en rar ting.
Nå sier folk: "Jeg vil ha noe som Prinsessebruden."
Og det betyr "Skaff meg noe som blander"...
Men da den ble gitt ut visste vi ikke...
De visste ikke hva vi var...
og de visste ikke hvordan de skulle selge oss, og de solgte oss ikke.
Det var ikke for å være slem. De ville ikke ødelegge for oss.
De likte filmen. De visste bare ikke hva de skulle gjøre med den.
Selv nå er det en rar film.
Jeg er bare glad for...
Jeg er glad for at den ble laget. Det er viktig for meg.
Dette er min teori. Jeg har sagt det før.
Filmer er vellykkede fordi folk liker dem.
Filmer er ikke vellykkede fordi folk ikke liker dem.
Alt annet er tull.
Alt man leser om hvorfor en film er en hit eller en flopp... tullsnakk.
Før en film blir sett er det ingen som vet hva som vil skje.
Og folk som så denne filmen likte den...
og det fortalte de vennene sine.
For meg er årets beste film You Can Count on Me (2000).
Hvis jeg forteller det til mange nok leier de den kanskje på dvd...
fordi de har hørt den er bra.
Igjen, her gikk nok folk omkring...
og snakket om filmen.
De ville bare ikke gå og se den.
Innen den kom ut på video...
hadde den blitt den hitten den skulle ha vært på kino.
Vi var heldige...
for når du har en film du liker...
og den ikke finner ønsket publikum...
er det ille for du får ikke mange sjanser.
Vi var heldige.
Her er vi, i 2001, og lager en DVD...
om en film jeg skrev i 1973.
Og filmen ble laget i 1986?
Og barn ser på den.
Småunger som sier: "Jeg heter Inigo Montoya." Det er herlig.
Nei, det er rart.
Dette er et stort øyeblikk for meg Jeg elsker denne. Jeg elsker Mandy.
Ingen kommentar til den scenen.
Ingenting rører meg mer enn dumdristighet.
Det er øyeblikket... Denne blodige fyren...
som har lett i 20 år...
Endelig får han sin hevn, og det syns jeg er topp.
- Med livet som innsats. - Nei.
Med smerten som innsats.
Jeg forstår ikke.
Jeg skal forklare. Jeg skal forklare så du kan forstå...
ditt vortesvin.
Det var første gang noen våget å fornærme meg.
Det var ikke siste gang.
Smerten betyr at jeg hogger av føttene...
hendene, og nesa.
Og deretter tungen min, antar jeg.
Jeg drepte deg for fort sist...
Den feilen gjør jeg ikke igjen.
Jeg var ikke ferdig!
Så skjærer jeg ut øynene dine.
Og så ørene. Jeg forstår.
Feil! Ørene får du beholde, av følgende grunn:
Du skal høre barnas forskrekkede skrik...
når de ser deg;
Hvert barneskrik...
hver kvinnes "Herregud, hva er det der?"...
vil ringe i ørene dine.
Det er "med smerten som innsats".
Det betyr at du skal pines og leve som et avskyelig misfoster.
Da jeg skrev dette visste jeg ikke om det ville fungere...
for vi har en død helt og en stor jeger.
Fungerer "med smerten som innsats"?
Det var det beste jeg fikk til, og jeg syns det fungerer.
Her er opptaket der André nesten gikk i bakken første gangen.
Hun hopper ikke ut av et vindu.
Det er et bittelite fall.
Jeg var bare der en liten stund da...
Det er flotte saker. Det syns jeg virkelig.
Selv om jeg mislikte det ville jeg ha sagt at jeg likte det...
for dette er så...
Alle er så søte.
Vi snakker om en film. Jeg elsker tilfeldigvis denne filmen.
Jeg så den akkurat.
Jeg ser aldri det jeg har skrevet. Og jeg leser aldri det jeg har skrevet.
Jeg kan lese denne boka.
Dette var et opptak som ble gjort om igjen.
På slutten, når han sier "Som du ønsker"...
Jeg tror Rob ville ha noe følelsesladet fra Peter Falk.
Og det gikk ikke.
Når man ser på dette nærbildet av Peter Falk, er det ikke det samme.
Som du ønsker.
Det er rart...
for jeg har ikke sett denne filmen siden den kom ut...
og man vet ikke hva man vil synes.
En av grunnene til at jeg ikke liker å se filmer jeg har skrevet...
Jeg kan se Butch Cassidy.
Er fordi man alltid tenker at den er dårlig. Du gjorde det feil.
Jeg tror at...
hvis en film jeg er involvert i blir en suksess...
er det fordi det er teamarbeid.
Det er oss alle sammen.
Og jeg tenker at hvis en film jeg er involvert i feiler...
er det min skyld.
Historiefortellingen var ikke tydelig nok.
Jeg sa feil ting til folk.
Det var ikke riktige skuespillere...
man kommuniserte feil, eller noe.
Det jeg har skjønt etter så mange år...
er at publikum reagerer helt lik på filmen over hele verden.
Uansett språk, de ler, gråter, blir lei og stikker.
Jeg vil se rulleteksten.
Det er ikke André som rir på hesten, Jeg tror...
han var så massiv at han hadde drept den.
Så jeg tror de brukte noen andre.
Vet ikke.
Et viktig element ved filmen er at den er kort.
Noe som skjedde var at...
George Roy Hill sa: "Hvis du ikke kan fortelle historien på 110 minutter...
bør du være David Lean."
Jeg tror det stemmer. Filmer er veldig lange nå.
Regissørens ego.
Folk tenker at om den er lang...
er den automatisk viktig, noe som er galskap.
Men jeg syns denne filmen ble riktig.
Vi utelot ingenting.
Klipperommet er ikke fullt. av filmsøppel.
Det var dette vi skrev, dette vi filmet og dette dere så.
Og det var en...
Jeg likte det veldig godt, og det håper jeg dere vil også.
Bill Goldman, forfatter av historien tilpasningen og manus.
Når jeg sitter her nå og rister på hodet over det jeg har sett...
har jeg ikke tenkt: "Hvorfor gjorde jeg det der?
Hvorfor gjorde jeg ikke slik?"
Jeg syns det ble bra. Skuespillerne var fantastiske.
Jeg syns det er flott.
Og øyeblikkene...
Jeg syns det ble kjempebra, og det håper jeg dere gjør også.
Norsk tekst: Julianne Sveigdalen